well usually latvian subtitles are pretty bad. obviously not made by latvians. but this time they were amazing. so. . . well. . . but i hope you still can use these somehow :) but if they're like really that bad, please, please, don't watch this movie with crappy subs and vote them down on servers, ok? thank you very much
Lõdvestu.
Sa tunned end rahulikumana ja rahulikumana.
Nüüd kujuta ette kinolina, mis avaneb otse su ees.
Sellel kujuta ette oma lemmikkohta.
Keskendu oma hingamisele,
lase oma kehal lõdvestuda, tunda rahu.
Jätka.
Lihtsalt lase sellel tulla ja minna...
Tulla ja minna...
Nüüd oled seal.
Pane tähele detaile:
värve...
ümbrust...
valgust...
temperatuuri. Tunneta temperatuuri.
Lase sellel rahulikul ümbrusel enda ees avaneda.
Rahu tunne on lõpmatu.
Milline torm!
Kas oled kindel, et see läheb kinni?
Tunned end rahulikumana?
Sellise vaatega pole lihtne.
Mis vaatega? - Ma näen läbi su seeliku.
Pervert.
Tead mis? Lugemisaeg on möödas.
Ma pean varsti talle järele minema.
Lähen ja teen kohvi.
Kas tahaksid muusikat kuulata?
Mis iganes seal on.
Valin siis sulle Wagneri.
Hiljem näeme.
MERI SINU SEES
Julia, tule autosse! Sa külmud ära!
Ta on kangekaelne.
Kas sina oled Gene?
Mina olen Marc. Tere.
Kus Julia on?
Tore Galiitsia tervitus.
Sa tead, milline veebruar on.
Kuidas su lend oli? - Normaalne.
Lõpuks ometi me kohtume.
Kas sa ei taha minuga ühes autos sõita?
Leppisime kokku, et sa tuled üksi.
Loomulikult. - Noo ja?
Marc? Ta teeb lihtsalt märkmeid. - Selge.
Kas teda saab usaldada? - Jah.
Ta töötab firmas... - Kuule.
Ma loodan, et sa tead, kui suur samm see Ramoni jaoks on.
Muidugi tean. Me oleme sellest rääkinud.
Sest esiteks olete teie,
siis homme press, siis televisioon...
Ramon kardab, et asjad võivad vale alguse saada.
Kuule, saan vaid öelda,
et teen oma parima.
Ma loodan küll.
Tuletan meelde, et see on mulle rohkem kui lihtsalt töö.
Usu mind.
Ma saan Ramonist aru.
Tere. - Tere.
Mina olen Julia.
Sa oled see advokaat.
Manuela, Ramoni vennanaine.
Vajad abi? - Ei, pole hullu.
Nad on kohal.
Tere. - Tere.
Vabandust, ma ei saa sul kätt suruda.
Ei saa või?
Nad ütlesid, et oled närvis.
Olgu, ma alustan hommikusöögiga.
Mis ajal?
Kell 9.30.
Ärge pidage mind varajaseks tõusjaks.
Siis kuulan ma natuke raadiot.
Mida sulle kuulata meeldib?
Natuke kõike.
Eriti debatte.
Sulle meeldivad debatid? - Jah.
Mulle meeldib, kui nad lärmavad.
Näed? See on minu isiklik arvuti.
Kas mõtlesid selle ise välja?
Jah, mulle meeldib asju leiutada.
Mu isa ja vennapoeg ehitavad nad minu jaoks valmis.
Sa näed nii tõsine välja.
Ramon...
Miks valida surm?
Noo...
Ma tahan surra, sest
ma tunnen, et elu sellises seisundis
ei oma mingit väärikust.
Saan aru, et teised, kes põevad sama haigust,
võivad solvuda, kui ma ütlen, et see pole väärikas,
aga ma ei püüa kedagi hukka mõista.
Kes olen mina,
et hukka mõista neid, kes valivad elu?
Nii et ärgu mõistku hukka mind
ega kedagi, kes tahab mul surra aidata.
Kas arvad, et keegi aitab?
Noo,
see sõltub...
kõrgematest võimudest.
Nad peavad oma hirmust üle saama.
Hei, aga see pole midagi erilist.
Surm on meiega alati olnud ja on ka tulevikus.
See jõuab kunagi meie kõigini.
Kõigini.
See on osa meist. Nii et miks on nad šokeeritud,
sest ma valin surma,
nagu see oleks nakkav?
Kui see kohtusse läheb,
siis nad küsivad, mis sa pole kõiki alternatiive proovinud.
Miks keelduda ratastoolist?
Ratastooli vastuvõtmine
oleks nagu kaotatud vabaduse jääkide vastuvõtmine.
Mõtle sellele:
sa istud seal,
meetri kaugusel.
Mis on üks meeter?
Tähtsusetu kaugus iga inimese jaoks.
Aga minu jaoks on see meeter kaugus,
mis lahutab mind sinust...
sinu puudutamisest...
See on võimatu teekond.
Kõigest illusioon.
Fantaasia.
Sellepärast ma tahangi surra.
Kolm tundi on möödas, Ramon. - Selge.
On aeg mind pöörata.
Kas võiksid allkorrusel oodata?
Ta helistas meile aasta tagasi.
Ta arvas, et me aitame tal surra.
Ma seletasin talle, et saame pakkuda
psühholoogilist tuge, juriidilist nõu,
aga me ei saa talle suhu tsüaniidi panna.
Ta oli maruvihane. Nimetas meid petisteks...
Ma katkestasin temaga kõne.
Mõne päeva pärast helistas ta uuesti ja oli palju rahulikum.
Tema mõtteselgus üllatas mind. - Ta pole kunagi segi olnud?
Mitte kunagi.
See on oluline.
Kaua see kestnud on?
26 aastat.
Pärast ta ema surma hoolitses tema eest ta vennanaine.
Kuidas nii sobib? - Hästi. Tõsta seda kätt natuke.
Ma vahetan su koti ka ära. - Mitte praegu, Manuela.
See võtab ainult hetke. Las nad ootavad.
Ta on Jose'ga abielus,
Ramoni vennaga.
Nad kõik elavad siin talus koos ja elatuvad väiksest juurviljaaiast.
Mida nemad sellest kõigest arvavad?
Inimesed võivad arvata, mida iganes nad tahavad.
Aga ma ei arva, et see on õige, mida ta palub.
Miks mitte?
Tahan talle kõige paremat. Me kõik tahame.
Miks ta peaks surra tahtma?
Kes sellise asja peale üldse tuleb? See pole mõistlik.
Ma ei aita teda ja ma ei anna...
kellelegi siin luba seda teha.
Mitte kellelegi...
Tere. - Tere.
Ära jäta seda sinna.
Olgu, ema... -Vii see oma tuppa.
Su onu palus masinat kontrollida.
Su kott. - Olgu.
Mis sellel viga on?
Rullik liigub liiga raskelt.
Kuidas eksam läks?
Kus see advokaadi tüüp on?
Ta on naine.
Vanaisa ja Gene'ga väljas.
Nad läksid randa. - Nad ei leia seda kunagi üles.
Kui vanaisa autot juhib...
See pole eriti kena.
Ta on täiesti seniilne.
Muidugi. Ta on ju vana.
Mida sa siis ootasid? - Ta segab end alati vahele.
Ta istub päevad läbi kodus.
Kellele teda vaja on?
Mida?
Ühel päeval,
võib-olla aastate pärast,
aga ühel päeval on sul kahju, et sa just nii ütlesid,
nii kahju, et hakkad ennast vihkama.
Miks? - Kunagi.
Saad aru.
Ühel päeval.
Meri on siin salakaval.
Need, kes siin ujuda julgevad, peavad eriti ettevaatlikud olema.
Mu poeg hüppas siit alla.
Ma ei tea, mida ta mõtles.
Ma ei tea.
Ta hüppas alla just sel hetkel
kui meri tagasi tõmbus.
Ta murdis oma kaela,
kui mere põhja maandus.
Väga kahju.
Sellest saavad aru ainult need,
kes selle läbi elanud on...
Kui see on jumala tahe,
siis peab ta edasi elama.
Aga sa tead, et ta ei taha.
Ta... ta pole seda kunagi öelnud.
Ta pole seda mulle kunagi öelnud.
Ta pole midagi öelnud.
Kaotame ainult need pisarad, mis meile rõõmu toovad.
Kui võidame selle kihlveo surmaga,
siis peaks meie tabamatu saatus meid üksisilmi vaatama,
siis oleme taevasse jõudnud.
Isegi oleme veetnud
terve elu põrgus.
Kui te seda vaatate,
siis tähendab see võib-olla,
et mõni kohtunik või juriidiline ekspert
või poliitik või ükskõik kes, kellel on võimu,
on aru saanud.
Kuigi tundub, et nad ei suuda mõista mu psühholoogilist valu,
ehk mõistavad nad, et see pole mingi elu.
Ramon, miks te nii palju naeratate?
Kui sa ei saa põgeneda
ja sa sõltud täielikult teistest,
siis õpid...
naeratades nutma.
Tere. - Tere.
Kas Ramon Sampedro elab siin?
Jah. Kas ma saan teid aidata?
Ma olin läheduses ja mõtlesin,
et tulen talle külla.
Kuulsin, et inimesed käivad tal külas.
Olgu.
Ainult mitte liiga kauaks.
Ma olen Rosa. - Tule lähemale.
Tule lähemale.
Kust sa pärit oled?
Boirost.
Sõitsin rattaga ja tulin läbi.
Jumal, ma tunnen end naeruväärselt!
Miks?
Mida mul öelda on? Ma isegi ei tunne sind.
Ära sellepärast muretse.
Näed? Ma ei lähe kuhugi.
Võta istet.
Miks sa siin oled?
Sa teed selle minu jaoks raskeks.
No millega sa elatist teenid?
Ma töötan tehases.
Olen Boiro raadios kolmapäeviti ja reedeti diskor.
Siis olen sind ilmselt kuulnud.
Jah?
Ma olen lihtsalt amatöör.
Sul läheb hästi. - Jah,
hästi.
Kui ma hoo sisse saan, siis mind juba ei peata.
Mul on kaks väikest last.
Ja abikaasa? - Ei.
Noh, jah, aga me läksime lahku.
Ja nüüd oled vallaline? - Noo,
mul oli poiss-sõber.
Mu teise lapse isa. Aga ta... me läksime ka lahku.
Nii et ma olen üksik.
Aga see sobib mulle.
Küsisin ainult, et teada saada, kas mul on šansse.
Mis siin nii naljakat on?
Oih, vabandust!
Rahune, ma tegin ainult nalja.
Mida ma kahe lapsega teeksin?
Mulle piisab mu vennapojast.
Nägin sind üks päev telekast.
Näed? Me jõuame lähemale.
Millele?
Põhjusele, miks sa siin oled.
Ma kuulsin, mida sa ütlesid
ja ma vaatasin sulle silma... nii ilusad silmad...
Aitäh. - Ja ma mõtlesin:
''Nad pulbitsevad elust.
Miks tahaks keegi selliste silmadega surra tahtma?''
Meil kõigil on mõnikord probleeme.
Sa ei saa nende eest põgeneda.
Ma ei põgenegi. Vastupidi.
Põgened küll.
Sellepärast ma tulingi. - Miks?
No...
Et panna sind elada tahtma.
Ütlemaks sulle, et elu...
Elu mida?
Kas see pole seda väärt?
Kuule...
Kas tulid mind vaatama või mind ümber veenma?
Tahan lihtsalt su sõber olla. - Kui nii, Rosa,
siis austa mu soove.
Sul on nii piiratud mõtlemine. - Ära mõista mu üle kohut.
Ära tee seda, Rosa. Mitte mu oma kodus.
Kas tahad, et ma sinu üle kohut mõistaksin?
Kas tahad?
Räägime sellest, miks sa tegelikult siin oled.
Kuidas sa oled ilmselgelt
lihtsalt elus pettunud naine
kes ärkas täna hommikul üles lootusega anda oma elule mingi mõte.
Jah, jookse. Kuni veel saad.
Suur aitäh.
Sul pole mingeid palveid?
Ei, kullake. Ole lihtsalt õnnelik. Head õhtut.
Kell on 20.45 ja me oleme siin Boiro raadios.
Helistage ja küsige oma soovilugusid.
Enne, kui edasi liigume,
tahaksin järgmise laulu pühendada kellelegi, kes...
Kes teab? Võib-olla ta kuulab meid praegu.
Ta kuulab palju raadiot.
Mulle meeldiks, kui ta mõnikord helistaks ja soovilugu küsiks.
KUigi ma tean, et ta ei tee seda,
sest meie viimane kohtumine ei läinud hästi.
Kui sellest on abi, siis ma tahaksin vabandada.
Ramon, vabandust, et ma su üle kohut mõistsin.
Mis ma oskan öelda? Ma olen vastik.
Igatahes,
see on sulle, mu sõber Ramon.
Negra Sombra.
Halloo? - Tere.
Gene! Kuidas läheb?
Hästi. Olen ikka veel kontoris.
Sa paned mind ületunde tegema.
Nali!
Teleintervjuu oli fantastiline idee.
Inimesed helistavad ja avaldavad toetust. Meil läheb seda kohtus vaja.
Kui sa nii ütled. - Ära hakka.
Selline negatiivne suhtumine ei vii meid kuhugi.
Pealegi sa teadsid, et nii juhtub.
Ma tean, ma tean.
Kuule. Julia, see advokaat,
tahab sind uuesti näha ja nüüd pikemalt.
Äkki ta on minusse armunud.
Looda sa, kenake! Ta on juba abielus.
Tal on vaja kohtuprotsessi jaoks sinu kohta rohkem teada.
Seda räägivad nad kõik.
Oota.
Üks hetk.
Tead? See kutt, kellega ta eelmine kord oli,
kutsus mu välja.
Sa jätad mu advokaadi pärast maha?
See on sinu kaotus.
Su jalal pole minu arust midagi viga.
Jah, ma saan kõndida.
Lase käia.
Olgu.
Väga lihtne. Lihtsalt vasta
oma südamega. - Sa pead silmas mu pead.
Jah. Kas ma tohin selle lindistada?
Alustame su noorusajaga, enne õnnetust.
Milline see oli?
Kas see on vajalik? See oli nii ammu.
Kas mäluga on probleeme? - Ei.
Arvasin, et räägime mu palvest.
Räägimegi, Ramon. Aga me tahame, et kohtunik end sinuga samastaks,
sind mõistaks. Sellepärast peame näitama,
kes Ramon Sampedro tegelikult on. Ja oli.
Sa võid seda minu vastu kasutada.
Tüüpiline galiitsialane!
Ma olen su advokaat. Ma olen sinu poolel.
Olgu.
No,
kui ma olin 19, siis võtsin oma asjad
ja läksin ümber maailma reisima.
Reisisin aastaid, kuni õnnetuseni.
Oota. Ümber maailma kahekümneselt?
Arva kuidas.
Laevamehaanikuna.
Ütlen alati oma vennapojale: meremehed reisivad odavalt.
Kas otsid tõendeid?
Ei, ma lihtsalt ei näe sinu pilte.
Milline sa välja nägid?
Miks? Kas ma olen praegu nii kole?
Olgu, ma ei küsi rohkem küsimusi.
Sulle ei meeldi minevikku vaadata.
Ei, ma eelistan tulevikku vaadata.
Ja mida sa oma tulevikus näed? - Surma.
Nagu ka sinu tulevikus.
Kas sa ei mõtle surma peale?
Kas ma olen ainuke inimene, kes surma peale mõtleb?
Loomulikult ma mõtlen.
Aga ma püüan teiste asjade peale ka mõelda.
Homme hakkab sadama.
Ma kuulsin vilet.
Mina ei kuulnud. - Jah, ta vilistas.
Mida sa tahad?
Mäng on algamas.
Javi, sa tead, et mulle ei meeldi jalgpall.
Vaata seda allkorrusel.
Hei, tead mis,
kui tahad mind veenda, siis ma vajan mõistlikku põhjendust.
Ja head põhjendust.
Deportivo mängib.
See pole mõistlik põhjendus!
See on tähtis. - Miks?
Sest see mõjutab nende kohta. Kui nad kaotavad, siis nad ei saa liigat võita.
Pane see käima.
Kas sa näed?
Kas sa kuulsid ka, et ta vilistas?
Ramon ütles, et küsisid piltide kohta.
Jah.
Nad peavad kuskil olema.
Otsin nad homme üles.
Aitäh.
Kapis on veel tekke.
Juunis on siin öösiti külm.
Manuela.
Ei, ei. - Jah, jah.
Ma ei saa seda vastu võtta. Ma ei saa.
Olen siin mitu päeva ja tahan ka oma panuse anda.
Aga sa tegeled tema juhtumiga tasuta.
Ma eelistan seda viisi.
Manuela, palun.
Olgu.
Kõike, mida sul vaja on,
anna mulle teada.
Tänan.
Mida te kaks siin teete?
Ei midagi.
Kahju, et siin pole vaadet merele.
Pole oluline.
Niimoodi ma näen seda, kui ise tahan.
Mida sa silmas pead?
Kui ma tahan,
siis ma keskendun
ja kõnnin mere äärde.
Ma lendan sinna.
Meri tähendab sinu jaoks
vist palju.
See andis mulle elu ja siis võttis selle ära.
Mida iganes see tähendab.
Räägi mulle sellest päevast, mis su elu muutis.
Küsi aga. - Alustuseks...
Millal see juhtus?
23. augustil 1968.
Kas sa elasid koos oma vanematega?
Jah, kui ma merel polnud.
Ma olin laps.
Sel päeval...
kas sa olid üksi rannas?
Ei, ma olin koos...
sõpradega, kohalikega...
Aga sa tundsid merd nii hästi...
ja sind üllatas mere taandumine?.
Ma olin hajevil.
Hajevil?
Jah, ma arvan. Mõtlesin asjade peale.
Unusta ära, kõik on korras.
Sa ei taha sellest rääkida.
Ei, ma lihtsalt meenutasin. See on kõik.
Lihtsalt meenutasin.
Järsku olin ma õhus, sukeldumas abaja kohal.
Kas kaotasid teadvuse? - Ei.
Lõpuks ma...
hõljusin näoga allapoole... Ja tead mis?
On tõsi, et hetk enne surma,
vilksavad su elu kõige tähtsamad sündmused su silme eest läbi.
See juhtus minuga.
Mida sa nägid?
Öeldakse, et kui
keegi upub, siis
pärast õhu otsalõppemist surevad nad kohe
magusat surma.
Ma oleksin pidanud tol päeval surema.
Kas kohtud ikka veel kõigiga?
Mõnedega jah,
teistega mitte.
Kes see tüdruk on?
Mitte keegi.
Ta on paljudel piltidel.
Tüdruk linnast. Kas ma saaksin ühe mahvi?
Kas sa suitsetad?
Mõnikord. Lootuses, et see tapab mu.
Ta oli mu tüdruk.
Sinu tüdruk?
Mis temast sai?
Midagi.
Ta käis mõnda aega haiglas.
Ühel päeval ütles ta midagi
täiesti absurdset meie abiellumise kohta, nii et ma ütlesin:
''Mine koju,
sea oma elu uuesti korda
ja unusta mind ära.''
Kas sa ei armastanud teda?
See polnud asja mõte.
Ei olnud? - Ei.
Mõte oli selles, kas ma olin valmis teda sellises olukorras armastama.
Nii et sa keelasid endale armastuse, sest...
Sest ma ei saa armatseda. Just nii.
Kas ma pean seda kohtunikele ütlema?
Kas halvatutel pole lubatud armastada?
Kes räägib halvatutest?
Ma räägin endast. Ramon Sampedrost.
On ka teisi viise, kuidas armatseda. - Ja-jah.
Sa pole 27 aastat tüdrukut suudelnud?
Säästa mind demonstratsioonist.
Tüdruk Boirost on siin.
Tüdruk Boirost...
Cristian, tule siia tagasi!
Rosa!
Tere, Ramon.
Ma ütlesin, et tule siia!
Kõik on korras. Hei, sina.
Kas sa oled hea või halb laps?
Halb.
See võib probleem olla.
Mina olen Julia. - Rosa. Meeldiv tutvuda.
Kas me segame?
Ei, ma teen pausi ja tulen tagasi.
Kuidas läheb?
Hästi.
Loodan, et sa pole siin mind lõbustamas.
Ära loodagi.
Ma ei tea. Ma tahtsin sind näha.
Ja sulle oma lapsi näidata.
See juba läheb.
Cristian! Cristian!
Oled vait. Sa oled siin külaline.
See on Samuel.
Sami, ütle tere.
Tere, Sami.
Sami. - Mida Ramon ütles?
Miks sa voodis oled?
Sest ta ei saa liikuda. Ma rääkisin sulle.
Sa päriselt ka ei tunne midagi?
Mis sul viga on?
Kas sul on palav?
Sellise ilmaga
ei tea iial.
Terve kuu ilma palgata.
Nii et me streigime täna. Äkki saame niimoodi tähelepanu.
See on meie jaoks nagu pühapäev. Ma tegin hommikusöögi,
me tulime bussile...
ja Ramoni vaatama.
Mis juhtus? - Ei midagi.
Samuel, mis viga on?
Manuela... - Mida?
Mida sa sellest kõigest arvad?
Millest kõigest? - Sellest, et...
Ramon tahab surra.
See on tema soov.
Jah, aga...
kas sa...?
Aga kui see oleks sinu otsustada?
See on ebaoluline.
Ramon tahab surra.
See on minu jaoks piisavalt selge.
Tahad midagi näha?
Midagi?
Tule.
Cristian, ära puutu seda!
Ma annan sulle vitsa!
See on enamasti luule.
Ma hoian kõik alles.
See murrab mu südame,
kuna kirjutamine on tema jaoks nii raske.
Käekiri.
Vaata seda.
Ilusaim, mida ma eales näinud olen.
Ma lähen parem alla.
Manuela.
Mul läheb nende lugemisega aega. Kas saad Ramonile öelda...?
Sa läksid randa.
Jalutama.
Aitäh.
Ausalt!
Ma ei too teid kahte siia enam kunagi.
Ema, ta teeskleb! - Mitte kunagi!
Millal ta tagasi tuleb?
See on kõigest jalutuskäik.
Saadki uinaku teha.
Ära vingu.
Mina?
Ei möödu enam hetkegi, ilma et mõni naine sind vaatamas käiks.
Nagu sul oleks oma haarem.
Manuela.
Tead ju, et ma pole vaba.
Jah. Sa kuulud surmale.
Midagi veel? - Ei.
Kuulsin, et oled siin.
Nii et ma lendasin kohale.
Manuela?
Tere.
Kuidas su jalutuskäik oli?
Ma lugesin, Ramon.
Lugesin kõike, mis sa kunagi kirjutanud oled.
Tead...
see, mis sa kirjutanud oled...
on suurepärane.
Ja-jah.
Nii et oled nüüd advokaat ja kirjanik.
Lase käia, naera.
Selle võiks kirjastada. - Muidugi!
Tänapäeval kirjastatakse ju kõike!
See võiks su juhtumit aidata.
See on sinu hääl.
Kuule, Julia.
Arvasin, et asjad on algusest peale selged.
Väidetavalt tulid siia põhjusega, eks?
Et mind aidata.
Aga selle asemel kahtled sa kõiges.
Ja otsid kes teab mida,
nuhkides ringi
mu tunnetes...
Kas tahad, et ma lahkuksin?
Tahan nüüd ühte sigaretti.
Palun.
Olgu.
Ma toon.
Julia?
Mis juhtus?
Julia!
On sinuga kõik korras?
Julia!
Manuela!
Ma ei karda minevikku.
Ma kardan tulevikku.
Ühel päeval...
on need mu jalad, aga teisel...
Ma võiksin...
Ma võiksin pimedaks jääda.
Ja sellest ehk mitte kunagi paraneda.
Siiani on mul vedanud.
Aga siis ma sain veel ühe rabanduse...
ja veel ühe...
Ja keegi ei saa sind nende jaoks ette valmistada.
Keegi ei tea, mis sinust alles jääb. Kui üldse midagi.
Su mees on optimistlik.
Mis selle mõte on?
Seda ei saa ravida.
Mis mõte on tõusta, tööle minna, oma unistusi jahtida,
kui varem või hiljem saad uue rabanduse
ja see hävitab su jälle?
Kas sa ei mõista? See on absurdne.
Ma tahan liituda liikumisega Väärikas Surm.
Mõtlesin selle peale 2 aastat tagasi, kui mulle see diagnoos pandi.
Aga ma mõtlesin ümber.
Aga pärast seda...
Ma lihtsalt ei suuda seda enam taluda. See pole elu.
Kas su mees teab?
Võib-olla ma ei räägi talle. - Sa peaksid.
Julia,
hirm on väga võimas relv.
See võtab sult ära vabaduse otsustada.
Praegu lased sa sellel hirmul enda eest rääkida.
Ja hiljem võib see sama hirm panna sind ümber mõtlema.
Ma ei tee asju hirmu pärast.
Arvasin, et sa toetad inimesi, kes tahavad surra.
Ei...
Ei.
Kas sa arvad, et ma käin ringi ja räägin kõigile, kellel on probleem,
et tapku end ära?
Ei.
Me toetame vabadust.
Vabadust elada, vabadust surra. See on teine asi.
Rabanduste kordumine on haigus.
Jah, see on kohutav.
Aga ma arvan, et sa peaksid sellele veel mõtlema.
Ramon saatis sulle selle.
Me räägime sellest
mõnikord uuesti.
Kuidas ta tundus?
Normis.
Jah?
Ma arvan ka nii.
Igatahes.
Oli meeldiv tutvuda.
Aitäh, et tulid. - Palun.
Ma jään siia. - Tõesti?
Jah. Seal näeme.
Kallis Julia.
Kui Gene ütles, et advokaat oli pakkunud, et tegeleb minu juhtumiga,
siis oli mu peas vaid üks mõte.:
et sellel advokaadil on degeneratiivne haigus.
Ainult keegi sellises seisundis
suudaks mõista minu olukorda
ja jagada mu põrgut. Nüüd ma tean, et mõhikord on asi seda väärt,
et sellises põrgus elada,
kui ma saan tutvuda sinusuguste inimestega.
See sigarett, mida jagasime, oli seda väärt,
nagu ka see,
et ma võtan ühendust, isegi kui ma kirjutan mõttetusi.
Räägin mõttetusi...
Ma parandan oma kirjutisi
lootuses, et sa tuled tagasi ja aitad mind.
Mu vennapoeg Javi aitab nad mul arvutisse trükkida.
Muud asjad pole muutunud.
Manuela paneb mulle igal õhtul teki peale, juhuks kui sügis algab varakult.
Javi tülitseb ikka oma vanaisaga.
Mina mõtlen välja väikseid ülesandeid, mida nad saavad koos teha.
Eelmisel kuul käis mul palju sõpru külas.
Mõhed neist on käinud 25 aastat,
mis hämmastab mind jätkuvalt.
Neile meeldib oma lugusid rääkida ja mina armastan seda.
Mäletad Rosat? Seda, kes töötas tehases?
Arvan, et ta on siin pelgupaiga leidnud.
Ühel päeval aitas ta Manuelal mu riideid vahetada.
Ja nad vaidlesid. Ja mulle meenus taaskord,
et täielik sõltuvus maksab sulle su intiimsuse.
Igatahes,
ma loodan, et saan asjadega oma väikses kuningriigis hästi hakkama,
kuni sa õnnistad mind järjekordselt oma kohalviibimisega.
Parimate soovidega.
Mida?
Mis seal kirjas on? Seal. Mis seal kirjas on?
See pole elu...
Ei! Punkt. See pole elu,
punkt. - Ei.
Jah. - Ei, vaata siia.
See on punkt.
Sellega algab uus lause.
Näed?
Surm on mu sõber, koma... Kus koma on?
Mida nad sulle koolis õpetavad?
Ole nüüd,
lihtsalt kirjuta, mis sulle ette antud on.
Isegi vanaisa saab sellega hakkama.
Vaata, Javi.
Mul on võib-olla ilma sinu abita lihtsam.
Sa kahekordistad mu töö.
Ulata mulle pulk.
Ole tähelepanelikum,
eks?
Javi!
Javi, mis lahti? - Ei midagi!
Kallis Ramon...
Vabandust, et mul vastamisega nii kaua läks.
Arstid on mind arvutitest eemale hoidnud
ja kõigist muudest tegevustest, mis ei sunni mind mu jalgu kasutama.
Nad ütlesid, et ma hakkan jälle kõhdima, kuigi soovitasid su juhtumist loobuda.
Taastusravi toas on suur aken.
Mõnikord ma kujutan ette, et lendan sealt läbi, nagu sina,
üle Barcelona mere äärde,
ja lendan, kuni horisont mind ümbritseb.
Ja rumal mina, ma kujutan ette, et sa teed sama Corunast,
reisid jälle ümber maailma
ja me põrkame kuskil keskel kokku.
Tunnen kaasa, et sul puudub intiimsus
ja vabadus.
Talun seda oma mehe pärast. Ta on minust isetult hoolinud.
Aga ma püüan mitte rutiini langeda,
mis paneb meid hindama ainult seda, mida me saame,
sest meil pole teist valikut kui see vastu võtta.
Loodan sind paari kuu pärast näha ja plaanin sind ikka raamatuga aidata.
Seniks aitäh ja palavad tervitused sõbralt.
Ma teadsin, et nii läheb. Ma teadsin.
Äkki me poleks pidanud siia tulema.
Ei, Marc. Me pidime proovima. Ja see pidi siin olema.
Ramon ei saa endale sellist kohtuprotsessi lubada.
See asi on meie teha.
Me võime Galiitsiasse tagasi minna ja uuesti alustada.
Õigusmõistmine võtab siin riigis kaua aega.
Pealegi olen mina see, kes peab Ramonile rääkima.
Gene, kuula.
Gene, kuula. Ma olen nõus oma aega sellele kulutama.
Jah, Marc, aga...
sinu mõiste ajast erineb Ramoni omast.
Halvatud Ramon Sampedro eutanaasia palve
lükati eile tagasi bürokraatliku formaalsuse tõttu.
Otsus ütles, et selle palve oleks pidanud esitama
La Corunas,
halvatu elukohas,
aga mitte Barcelonas. Paljude kommentaare on selle
juhtumiga seoses kuulatud, nende hulgas
kuulus preester Francisco de Galdar,
kaas-halvatu.
Ramon ütleb, et ta tahab surra,
aga see paneb mõtlema...
Ehk esitab Ramon tegelikult hoopis
mingi palve ühiskonnale, meile kõigile,
soovides tähelepanu?
Millest ta räägib?
Äkki inimesed ta ümber, ta pere, ei suuda pakkuda talle
seda armastust ja hoolitsust, mida ta vajab.
Jobu.
Äkki palus Ramon meilt hoopis
meie armastust?
Ma tahaksin teda näha.
Temaga rääkida, et teda veenda,
et edasielamiseks on palju põhjuseid.
Kas sul koolitööd pole?
Loodan, et oled õnnelik. Arvan, et oled.
Su perekonda alandati televisioonis.
Jätka samas vaimus.
Häbista meid kõiki.
Noh, isa? Ütle midagi!
Jäta tema sellest välja!
Ütle mulle seda näkku.
Sa arvad, et oled nii tark.
Keegi ei julge siin majas sulle vastu hakata.
No mul on midagi öelda, Ramon!
Mul on midagi öelda! - Jose, kuula korraks.
Mis siis, kui sa homme õnnetuses surma saad?
Tõsiselt.
Kas oled kunagi selle peale mõelnud?
Ja mis minust saaks?
Ma peaksin perekonda üleval pidama.
Su naist, su poega, isa...
kõike mu nigelast pensionist.
Või teisipidi?
Kas peaksin edasi elama, et asju raskemaks teha?
Kuula, Ramon.
Ma olen su suur vend. Su vanem vend.
Nii kaua, kuni mina elan,
ei tapa keegi siin majas kedagi.
Kuuled? Raiu see endale pähe, Ramon. Mitte keegi!
Olgu, poeg.
Ma lähen.
Head õhtut, isa.
Ma teen lahti.
Tere, Manuela. Ma pean Ramoni nägema.
Kas sa tead, palju kell on?
Ma tean, ma ei saanud varem tulla.
Ma seletan Ramonile. - Kuule.
Tal pole tuju külalisi vastu võtta.
Tal oli raske päev. Tule homme tagasi.
Või ülehomme. - See on tähtis!
Nad panevad tehase kinni.
Asjad on pingelised. Neil pole raha, et meile maksta.
Niisiis meid vallandatakse.
See pole aus! Kurat.
See pole aus.
Rosa...
Mul on kahju, Ramon. - Ei, pole vaja.
Lase käia, nuta oma silmad välja.
Ma kallistaksin sind, kui saaksin.
Ma hakkasin just raha koguma.
Tahtsin sulle
teleskoopi osta.
Rosa, ära osta mulle asju.
Ära iial minu peale oma raha kuluta.
Aga kui ma tahan?
Ma tahtsin...
sulle midagi osta.
Miks sa mulle midagi ostma pead?
Sest sa oled mulle nii palju andnud.
Sul pole õrna aimugi.
Mitte ükski mees...
Mitte ükski mees pole kunagi mind nii hästi kohelnud nagu sina.
Sind koheldi nii halvasti?
Ma ei raiska enam oma aega.
Nüüd ma tean,
et probleem on minus.
Ma ei meeldi meestele
või miskit...
Mida sa räägid? Muidugi meeldid.
Kui esimest korda kohtusime, siis ütlesid sa ka minu kohta nii?
Et ma olin elus pettunud.
Võib-olla ütlesingi.
Aga nüüd oled sa vapper ja tugev
ja lahke...
Ja ilus.
Ainult idioot ei märkaks.
Lõpeta see palun ära! Ma tunnen end nagu kirikuõpetaja.
Istu parem.
Lase mu käest lahti, sa tead, et ma ei tunne seda.
Mu poeg ütleb, et sa teeskled.
Et see on vaid mäng.
Sa tunned oma nägu, eks?
Ma soovin, et saaksin aidata.
Teeksin ükskõik mida...
Sa aitaksid mind?
Jah.
Ära karda.
Mõtlesin selle kaks aastat tagasi välja. Keegi ei lähe vangi.
Mul on mõned sõbrad, kes lubasid aidata.
Mul on lihtsalt ühte inimest veel vaja. Kedagi vaprat, nagu sina.
Ei...
Ei.
Ma aitaksin sul paraneda,
mitte end ära tappa.
Olgu, poisid.
Teeme ära.
Hoia kinni!
Ettevaatlikult.
See ei mahu.
Aitäh.
Ramon vabandab, aga ta ei tule alla.
Selge.
Pole midagi. Isa Andres...
Tulge siia.
Mine ülakorrusele. Minge palun.
Ja öelge Ramonile seda...
Ja kuna me elame igavikus,
siis ei kuulu elu meile.
Mis tähendab, et oleme rakendanud kesk-klassi mõistet
eraomandist liiga ekstreemselt.
Kas teete nalja?
Kirik oli alati esimene, kes eraomandit kummardas!
Aga ma ei saa talle seda öelda. - Miks mitte?
Kas peaksin?
...elama oma elu, valima omaenda tõekspidamised...
...saama vabalt oma uskumusi valida...
Pean silmas tema uskumusi...
ja oma elu elada.
Õelge talle et...
...tingimusteta pühendumus elule...
Miks kirik nii väga selle surmahirmu poliitika külge klammerdub?
Sest nad teavad, et kaotaksid kliente, kui inimesed ei kardaks.
Tuleta talle meelde, mida küsitlused näitavad...
67 protsenti hispaanlastest toetavad eutanaasiat.
Olgu, öelge talle seda,
et moraalseid küsimusi ei saa küsitlustega lahendada.
Enamus sakslasi tegelikult toetasid Hitlerit.
Nüüd võrdleb ta mind Hitleriga!
Absurdsus. - Absurdsus.
Ei, mitte seda!
Küsige talt, kuidas Hitler
sellesse puutub? Ei, oodake.
Isa Francisco, kas kuulete mind?
Jah!
Ma kuulen teid, Ramon!
Ärge segage erinevaid teemasid omavahel!
Ja ärge pidage kõnet.
Teie jesuiidid olite selles
alati osavad! - Mitte päris!
Aga kui te juba kõnepidamisest räägite...
siis kas see ei ütle, et on võimalik
väärikalt surra?
Ärge rääkige ilusate sõnadega, öelge see otse välja,
karmilt: ma sooritan enesetapu?
Olen üllatunud, et
teid minu olukord nii sügavalt puudutab...
pidades silmas, et institutsioon, mida te esindate,
toetab surmanuhtlust
ja tavatses põletada neid inimesi, kes nendega nõus polnud!
Vot see on kõne! - Loomulikult!
Aga ma ei hakka ilusate sõnadega rääkima!
Nad oleksid seda minuga teinud!
Mu elusalt põletanud!
Sest ma kaitsen oma vabadust! - Ramon, mu sõber.
Ta ütleb ''sõber''. - Mu sõber.
Vabadus, mille hinnaks on elu, pole vabadus!
Ja elu, mille hinnaks on vabadus, pole elu!
Ja ärge öelge mulle ''sõber''. Jätke mind rahule!
Tulge, lähme.
Teie kõik
tundute olevat toredad inimesed.
Süstige temasse soov elada.
Näidake talle, et elu...
pole ainult oma käte ja jalgade liigutamine ja ringijooksmine,
üritades palli lüüa. Õige.
Elu on midagi muud.
See on palju enamat.
Vaadake mind.
Mida me tegema peaksime?
Talle suukorvi pähe panema, et ta rääkida ei saaks?
Või talle kõristi ostma, nagu ta oleks beebi?
Kuulge,
te läksite televisiooni
ja ütlesite midagi, mida ma iialgi ei unusta.
Manuela, lõpeta.
Te ütlesite, et Ramoni perekond ei armasta teda piisavalt.
Teie teadmiseks,
mu mehe venda on siin majas ainult armastatud.
Olen tema eest aastaid hoolitsenud
ja armastan teda nagu poega.
Ma ei tea, kummal teist on õigus,
ja ma ei tea, kas räägite tõtt, et elu
kuulub jumalale ja mitte meile.
Aga ma tean ühte asja:
teil on suur suu!
Rosa, ma juba ütlesin sulle.
Ma ajasin eile Ramonil habet.
Jah, aga mul on eriline tehnika.
Kus habemeajamiskreem on?
Nad on kohal.
Ma ei kuule midagi.
Oled kindel, et seal sees on laps? - 7 kuud, kullake.
Ta ei liiguta. - vaat, kes räägib!
Nüüd hakkas pihta. - Näed?
Tal on hea meel sind näha.
Mis te talle nimeks panete?
Me ei tea veel.
Pange Ramon.
Ühel päeval ta küsib miks ja siis saate talle minust rääkida.
Sa võid talle ise rääkida.
Ei.
Kellelgi on veel sind hea meel näha!
Ettevaatlikult, Javier.
Mitte niimoodi!
Tõmba! - Vanaisa, jää vait!
Mida...?
Miks keegi mulle ei öelnud?
See oli üllatus. - Muidugi.
Milline jõulukingitus! - Ma teen akna lahti.
Siin on palav.
Jätame nad kahekesi. Tulge, kõik, lähme.
Lähme. - Tulge.
Meremees, kuidas siis läheb?
Ära tee, nad lähvad segamini.
Kohvi soovid, Marc? - Jah, palun.
Kuidas sul läheb, Rosa? - Hästi.
Ramon ütles mulle,
et leidsid teise töö.
Jah.
Vanade inimeste aitamine.
Kas see proua jääb kauaks?
Paariks nädalaks. Oleneb, kaua raamatuga läheb.
Ju ma siis ei saa tal täna habet ajada.
Hiljem näeme. - Nägemiseni.
Nägemiseni, Rosa.
Kohtunikud on seadustega piiratud.
Me üritame esitada asja palvena,
et valitsus karistusseadustiku reformiks.
Valitsus...
Seda valitsused teevadki.
Su onu on palju tähtsam.
Ringkonnakohtu otsus poleks meile kasulik, seda ma teame.
Võtmeks on föderaalkogus...
Javier.
Tule aita mind lehmadega.
Vaata.
Kohtunikud peavad olema veendunud, et Ramon
on täiesti rahulik ja ta mõistus on selge.
Kui ta tunnistaks,
oleks see suureks abiks.
Manuela.
Ramon peab kodust välja minema.
Mida sa seal tegid?
Kas sa tead, millest seal räägitakse?
Mida ma tegema peaksin?
Oma tuppa peituma? - Kas sa ei saa aru?
Kas tead, mis juhtub, kui nad kohtuprotsessi võidavad?
Nad teevad su onule süsti ja ta sureb,
nagu koer. Sa ei näe teda enam kunagi.
Mitte kunagi enam, Javier.
Kas sa arvad, et surm on ajutine?
Kasuta oma pead
ükski kord! See on tõsine asi!
Ütle hüvasti
oma surnud onule. - Jäta mind rahule!
Javier!
Probleemiks on ratastool.
Ta vihkab seda.
Tema väljasaamine kaks korda aastas
on juba iseenesest suur asi.
See peab olema üks neist kordadest. Ramon peab lihtsalt
selle reisi ette võtma.
Millal see oleks?
Istung toimub kevadel.
Tema veenmiseks on aega.
On ainult üks asi, mis on hullem sellest,
kui su laps enne sind sureb.
Kui ta ise seda tahab.
Hakkame tööle.
''...sind jumaldada ja sinust läbi tungida, ''
igavesti,
mu ahvatlev armuke...
armastatud meri. ''
Kas tunned siit tõesti ookeani lõhna?
Mõnikord hommikuti, kui on kerge tuul
ja aken on lahti. Nagu ma seisaks rannal.
Suurepärane lõhnameel.
Jah, lõhnameel on see,
mis pakub mulle ilmselt kõige rohkem elamusi...
ja fantaasiaid.
Näiteks sinu lõhn.
Minu lõhn?
See on esimene asi, mida ma ette kujutan
kui ma mõtlen
sinust.
Vau.
Millest sa mõtled?
Paljudest asjadest.
Ainus ühine asi nendes on,
et seal saan ma alati liikuda.
See on siis,
kui ma tõusen
ja rändan sinna, kus iganes sa tol hetkel oled.
Ja kui ma kujutan ette, et sa oled näiteks siin,
siis...
Siis ma lihtsalt lähenen sulle ja...
teen seda, millele ma nii palju kordi mõelnud olen.
Siis...
muutub su lõhn tugevamaks ja ma tunnen nõrkust peale tulemas.
Ma tunnen su südamelööke.
Siis tunnen ma su käsi
ja siis läheb asi käest ära.
Siis läheb asi käest ära.
Kas vesi sobib? - Jah.
Julia!
Julia, kas sa oled ärkvel?
Jah.
Ma ei saa magada.
Miks mitte?
Mu jalg sügeleb.
Tule ja süga seda.
Mu jalg sügeleb.
Kuule, ma tõin talle pannkooke.
Aga Rosa... - Ta armastab neid. Need on kodus tehtud.
Kullake, ma ütlesin sulle, et ära tee talle enam süüa
ega pese teda ning ära aja ta habet... See on minu töö.
Olgu, ta võib seda mulle ise öelda.
Ei, ta ütles seda juba mulle.
Pealegi on tal väga kiire.
Kas mõistad?
Kas ta on temaga?
Kahju, et me kõik ei saa advokaadid olla.
Ära nuta, Rosa.
Muidugi ma tahan sind näha.
Asi pole üldse selles...
Rosa...
Rosa!
Ta pani toru ära.
Kas võiksid uuesti valida
ja mulle hetke aega anda?
Mis sul selle tüdrukuga käimas on?
Julia, palun!
Miks ma sulle selgituse
võlgu olen?
Siis mida kuradit ma siin teen?
Kui sa arvad, et meie vahel pole midagi.
Et minu suudlemine eile ei tähendanud midagi.
Vaata ennast.
Seal istumas.
Vaata ennast
ja vaata mind.
Kuhu me suundume?
Vaata meid.
Ma pole lõpetanud.
Kas sa päriselt ka usud,
et ma ei mõtle oma olukorrale?
Ma ju mõtlen.
Kogu aeg.
lga päev. See on nagu luupainaja.
Ma tean, et see läheb ainult hullemaks, kuni ma olen üleni halvatud.
Nii et ma olen otsustanud ja ma pigem...
Ma teen seda, Ramon.
Ma tapan end ära.
Aga...
esmalt,
kui sa tahad,
mu kallis,
tahaksin ma sind aidata.
Me lahkume koos.
Sa ei ütle midagi?
Sa vist ei osanud seda oodata.
Millal?
Ma ei tea.
Oleme raamatu peaaegu valmis saanud.
Ma lähen Barcelonasse ja otsin kirjastaja ja...
sa avaldad selle.
Siis, kui ma tulen tagasi esimese koopiaga...
See ongi see päev, Ramon.
See saabki see päev olema.
Kuula mind! Halvimal juhul
pälvib ta avalikkuse toetuse.
Kui kaotame, on kõik palju vastuolulisem. Ära ole kangakaelne.
Ma ei saa aru miks... - Oles kombes?
Jah, jah.
Uudised? Mis uudised?
Marc, palun. Jälgi teed.
Minuga on kõik korras!
Mis juhtus, Ramon?
Ma mõistan, aga ikkagi...
Aga ikkagi, Ramon.
Kuule, kui keegi seda sammu ei astu ja kui me kõik oma pead ära peidame
ja üritame seda salaja teha ilma valitsusele vastu astumata...
Vabandust. Nii.
Helista talle tagasi. Veena teda. - Olgu, aga kas sinuga on kõik korras?
Helista Manuelale. - Te peate oma auto ümber parkima.
Üks hetk.
Minuga on kõik korras! Olen küll hüsteerias, aga kõik on korras!
Mida me teeme, Manuela?
Selle La Coruna reisiga.
Kas peaksin oma aega raiskama,
teades, et nad ei kuula?
Arvan, et sinu puhul võib see küll
ajaraiskamine olla.
Aga kunagi võib see
kedagi teist aidata.
Nii.
Vaatame, mis neil kohtunikel öelda on.
Javi, kus ratastool on?
Ratastool?
Ilmselt laoruumis.
Võta see välja ja tee puhtaks.
Siis võta vanaisa ja tulge minu juurde.
Me teeme selle korda.
Mine aga. - Lõpuks ometi mootoriga?
Seda on vaja lõigata siit ja siit.
Nii et see nõjatub taha poole? - Jah.
Neid alumisi torusid
on ka vaja lõigata.
Siis ühendage nad mutritega.
Kas saate aru? - Jah.
Ja sina, isa?
See peab kogu aja taha poole kaldu olema.
Sa jääd kohtus magama.
Ainult siis, kui mul on igav.
SURRA, ET ELADA
KIRJAD PÕRGUST
Ja peatoeks on vaja patja.
Ma ei taha kukkuda ja oma kaela murda.
Said aru?
Oma kaela murda.
Vanaisa...
Aitäh mitte millegi eest!
Kas see on liiga kõvasti? - Kust mina tean?.
Oota üks hetk, Ramon.
Manuela, palun. Ma näen veel naeruväärsem välja.
Parem kui külmetumine.
Ja et keegi teist seda ära ei võta.
Kas te pole mitte Ramon Sampedro?
Mul on au.
Väärikus! Väärikus!
Elu on õigus, mitte kohustus!
Vaadake seda!
Kelle me tapsime?
Ramon, kas tunnete end üksikuna
olles ainuke hispaanlane, kes eutanaasiat palub?
Ma olen esimene, kes seda avalikult palub.
Aga salaja on sellega juba aastaid tegeletud.
Mida te kohtunikele ütlete?
Tahan neile lihtsalt öelda,
et ma olen täie mõistuse juures.
Vaikust!
Palun vaikust!
Riigis, mis on väidetavalt ilmalik,
mis tunnistab eraomandit
ja kelle põhiseadus kaitseb
õigust mitte olla piinatud või alandatud...
võiks eeldada, et keegi, kes tunneb oma seisundi pärast alandatuna,
nagu Ramon Sampedro,
peaks omama kontrolli oma enda elu üle.
Tegelikult nende inimeste üle, kes end ebaõnnestunult tappa üritavad,
ei peeta kunagi tagantjärele kohut.
Siiski...
kui on vaja teise inimese abi, et väärikalt surra,
siis valitsus sekkub ja tramples inimese õiguse
iseenda eest otsustada.
See seadus põhineb ilmselgelt metafüüsilisel uskumusel...
ehk religioossel uskumusel...
Valitsus, kes on väidetavalt, nagu ma ennegi ütlesin,
ilmalik.
Härrased, ma palun seaduslikku vastust...
mis oleks ratsionaalne
ja inimlik.
Nüüd, kohtu loal,
sooviks Ramon Sampedro ette lugeda lühikese avalduse.
Me ei luba. - Teie ausus,
mu klient sooviks kohtu poole pöörduda.
Te teate protseduuri, advokaat. - Muidugi ma tean.
Ma tean seda ideaalselt.
Aga palun vabandust, ma ei arvanud, et on nii ennekuulmatu pühendada
kolm minutit teie ajast
mehele, kes on
28 aastat oodanud. - Kui tahate protseduuri muuta,
siis muutke seadusi.
Loomulikult, ma tean.
Nii. Oleme kõik tõendid üle vaadanud.
Head päeva.
Ma teadsin, et sa naerad minu üle.
Kõik mehed teevad seda. Nad naeravad minu üle.
Teeme klubi.
Mul on kahju, Rosa. Lihtsalt viimasel ajal on asjad
käinud tõusude ja mõõnadega.
Olen natuke rabatud. - Miks?
Kas ma ei tohi halvatud inimesse armuda? On see imelik?
No...
Parem teeme paar asja selgeks.
Eriti kui teema on
nii keeruline nagu armastus. - Keeruline?
Jah, keeruline.
Ükskõik, kui palju sa ütled, et mind praegu armastad,
siis ma ei saa kuidagi teada, kui palju su armastused on päris
ja kui palju...
on sinu fantaasia mehest,
kellest unistanud oled, aga pole leida suutnud.
Millest sa räägid? Ära aja mind segadusse.
Armastus on impulss. Seda ei saa mõistusega seletada.
Jah.
Aga kui asjad nii on,
siis mida sa minust tahad?
Tahan lihtsalt teada, et tohin sul mõnikord külas käia.
Muidugi võid.
Jah, aga kui kaua?
Rosa, sa ei saa paluda mul sinu pärast elus olla.
Aga kui ma ütleksin,
et sina annad mulle elamiseks jõudu?
Pea, pea kinni.
Istu sinna.
Kuule.
Kas sa armastad oma lapsi?
Muidugi armastan.
Siis ammuta oma jõudu nendest.
Minu jaoks on seda rohkem, kui taluda suudan.
Sina nimetad seda armastuseks?
Minu kinnihoidmist vastu mu tahtmist?
Kuule.
Inimene, kes mind tõeliselt armastab, on see
kes aitab mul surra.
See on armastus, Rosa.
See on armastus.
Kallis Julia...
Föderaalkohus langetas eile oma otsuse.
Kohtunikud mõistavad, et ma soovin surra,
aga nad ütlevad, et minu aitamine oleks kriminaalkuritegu.
Oli aeg, mil ma oleksin pettunud olnud,
seda surnud teemat muudkui nämmutades
lõputult ning tulemusteta...
Aga seekord ma tunnen, et lõpp on lähedal, sest raamat
saab varsti kirjastatud...
Ja sa ilmud mu juurde, Julia,
mu Juliet.
See saab olema magusaim võimalik surm.
Armastus jagatud selle puhtaimal kujul.
Ja tasakaal saab taastatud.
Lõpuks ometi tasakaal.
Palavaimad tervitused.
Nägemiseni.
Kas ma teen selle lahti?
See on raamat!
Vaata, sa oled kaanel.
See lõhnab hästi.
See on sulle.
Ma lähen näitan emale.
Miks?
- Kõik on korras, Ramon.
Miks ma ei saa olla nagu teised? Miks ma ei suuda hinnata seda,
mis mul on? - Ma annan sulle rahustit.
Miks ma tahan surra?
Miks? Miks? Miks ma tahan surra?
Võta.
Anna mulle veel kaks.
Jumala pärast.
Kaks tabletti ei tapa mind. Anna mulle veel kaks.
Sul hakkab kohe varsti parem.
Kuidas sa end tunned?
Normaalselt.
Mis kell on?
Üksteist. Ma ei tahtnud sind äratada.
See tüdruk Boirost helistas 3 korda.
Miks?
Ta peab sinuga rääkima ja ütleb, et see on tähtis.
Ta ütleb alati, et see on tähtis.
Vali mulle ta number.
Lihtsalt oota, kuni ta tagasi helistab.
Ta suudab vaevu oma telefoniarveid maksta.
Palun vali see number.
Ohh, Ramon...
Sa oled liiga lahke.
Ramon? - Jah, mis lahti, Rosa?
Ma pean sind nägema.
Ütlesid, et ma alati ette helistaksin...
Jah, aga kas midagi on halvasti?
Kas ma tohin praegu tulla?
Kuule, Ramon. Sa ütlesid, et sul on mingi plaan.
Juhuks, kui kohtunikud ei anna sulle
luba. - Ma palusin selle pärast vabandust.
Ja ütlesin, et unusta see ära.
Jah, aga ma ei saa!
Ma ei suuda.
Sest näiteks eelmisel kuul
andis kohus sulle eitava vastuses.
Ma mõtlesin, et sa teed
selle asja ära. - Ja see paneb sind muretsema?
Et ma saan, mida ma tahan?
Noo? - See pole nii lihtne, Rosa.
Ära muretse, sa oled viimane inimene, kellele ma räägin.
Ramon...
Ma sain lõpuks ometi aru,
kas sa ei mõista? Ma sain aru.
Mida sa Corunas ütlesid.
''lnimene, kes mind tõeliselt armastab aitab mul surra.''
Ma olen oma tunnetes kindel, Ramon.
Ma armastan sind.
Kas tahad minu abi?
Rosa.
Ma räägin tõsiselt, Ramon.
Kas sa tahad, et ma sind aitaksin?
Kurat! Ma teadsin seda! Lase must lahti!
Mida sa ütled?
Jose, oota!
Ma ei lase sellel juhtuda. - Mida sa teed?
Aheldad mu voodisse? Rohkem, kui ma juba olen?
Topid mu unerohtusid täis nagu haiglas?
Keegi ei hoia mind siin kinni.
Eriti mitte sina.
Seda me veel vaatame.
Kas minul pole siin sõnaõigust?
Ma olen su vanem vend!
Perekonnapea!
Mis siis?
Arvad, et see tähendab minu jaoks midagi?
Minu vanuses? Tahan lihtsalt, et inimestel
oleks natukenegi mõistust!
Aga sinul ilmselt pole seda!
Aga mulle aitab olemast sinu rumaluse ori
ja su altaripoisi südametunnistus!
Aga mina? Kas ma pole ka ori?
Mis tunne mul sinu arvates oli, kui ma merest loobuma pidin?
Et elada siin selles kuradi aias.
Et olla sinuga! Sinuga ja ainult sinuga!
Mina, mu naine ja poeg! Me oleme kõik su orjad!
Tere.
Su onu läheb Boirosse.
Boirosse?
Miks?
Mõneks ajaks, ta ütles.
Selle naise Rosaga.
Kas nad abielluvad?
Ära ole naeruväärne.
Sa lähed ära?
Jah. - Kui kauaks?
Võta mu raamat, see on su seljataga.
Kas seda ei avaldata?
Ikka avaldatakse, aga see on esimene eksemplar.
Ava järjehoidjaga märgitud koht.
Mu pojale.
Jah.
Loe seda.
''Mu pojale.
Anna andeks, poeg, et sa ei sündinud.
Pole minu süü, et sind maha jäeti.
Need olid roosid,
kes kartsid.
Andesta mulle, et ma sinuga ei mänginud.
Ja kui sa sünnid pärast mu surma,
siis pea alati meeles, et ma armastan sind ikka.
Anna emale minu eest musi.
Ja ära vihka mind.
Vihkamine on halb.'' - Noo?
Said aru?
Jah. - Seleta.
See on pojast, keda sul kunagi polnud.
Nagu sa räägiksid temaga,
vabandaksid tema ees.
Hästi.
Mis ma alla kirjutasin?
Javierile.
Noo?
No mis?
Sa ei saa sellest aru?
Aga ma pole sinu poeg.
Muidugi, ma tean seda.
Aga ma pühendasin selle luuletuse sulle
põhjusega, eks?
Aga ma pole sinu poeg.
Mida nad teile küll koolis õpetavad?
Mine lase jalga.
Te kõik olete nii imelikud...
Ramon, tere.
Oota, ma ei kuule sind.
Mis teoksil, iludus?
Ei midagi, ma lahkun homme.
Rosa ütles mulle enne. Oled vist elevil.
Natuke.
Kuule, ma küsisin inimestelt... tead küll, millest ma räägin.
Millest? - Tead küll...
Pulbrist. - Jah.
Doos peab olema täpne. 200 milligrammi.
See võib valus olla. Sa peaksid teadma.
Gene.
Parem pese sellest kõigest oma käed puhtaks.
Ma olen mures, et nad seostavad sinu ühel päeval selle kõigega.
Sellepärast ma helistangi.
On aeg igaveseks hüvasti jätta.
Sinu enda ohutuse pärast.
Ära räägi sellest isegi Marcile.
Olgu, ma mõistan.
Nii et see on...
hüvastijätt. - Jah.
Nii on kõige parem.
Olgu, lihtsalt...
Las ma ütlen ühte asja.
Ramon, mõtle see kõik läbi, eks?
Ära lase endale survet avaldada. Tähendab...
Ära tee seda lihtsalt sellepärast, et sa seda teha lubasid...
või et mitte avalikkust alt vedada või meid või ühingut...
Ära lase end selleks kellelgi sundida.
Kas kuuled mind, Ramon?
Aga... sina ka, Gene?
Anna andeks, Ramon.
Hüvasti, Gene.
Head reisi,
mu sõber.
Hüvasti, Manuela.
Käitu kenasti, eks Javi?
Mul on luuletus.
Tule korraks siia.
Kallista mind.
Tee mulle teene. Hoolitse oma vanaisa eest.
Olgu, Ramon.
Läksime.
Kas saate uksed kinni panna?
Olgu, pange kinni.
Mis Boiros on?
Lähen randa. Ümbruskonnavahetus.
See on hea.
See on parim, mis ma su raha eest sain.
Ma küsisin vaadet. Kas sulle meeldib?
Kus ma end kirja panen? - Et mida teha?
Et sinuga abielluda.
Ta jäi magama.
Ma ei liiguta end piisavalt.
Ramon.
Kui on tõsi, et pärast surma on ka elu,
ma juba tean, et see kõlab rumalalt,
aga...
palun näita mulle märki.
Märki? - Ükskõik mida.
Ma pole kunagi vaime kartnud.
Ma jälgin ümbrust...
ja ootan.
Kas teeksid seda? - Muidugi.
Lihtsalt...
omavahel öeldes, ma arvan
et pärast surma...
pole midagi.
Nagu ka enne meie sündi.
Pole midagi.
Kuidas sa nii kindel saad olla?
Keegi ei saa seda teada.
Loomulikult pole ma kindel.
Aga see on lihtsalt...
kõhutunne.
See on sama, kui mu isa vaatab taevasse
ja ütleb: Homme hakkab sadama.
Ja hakkabki.
See on tunne.
Pea ühte asja meeles.
Ma olen sinu unenägudes.
Tulen öösiti sinu juurde voodisse
ja me armatseme.
Ja lihtsalt, kui ma unustan seda su unenägudes öelda, siis...
Aitäh sulle, Rosa.
Kogu südamest.
Aitäh sulle.
Austatud kohtunikud, poliitikud, ja kirikutegelased...
Mis on väärikuse tähendus?
Ükskõik, kuidas teie südametunnistus ka vastab,
olen mina otsustanud, et minu elu polnud väärikas.
Oleksin vähemalt väärikalt surra tahtnud.
Täna, tüdinut kõigi institutsioonide
apaatiast,
olen sunnitud seda salaja tegema
nagu kurjategija.
Te peaksite teadma, et protsess,
mis viis mu surmani
oli jagatud
väikesteks tegudeks, mis üksikuna pole kuriteöd,
need viisid läbi minu mitmed sõbrad.
Kui te otsustate mu kaasosalisi karistada,
siis soovitan teil nende käed maha võtta.
Sest ainult niimoodi aitasid nad kaasa.
Pea või südametunnistus olid minu.
Nagu te näete,
on minu kõrval veeklaas
mis sisaldab tsüaniidi annust.
Kui ma selle ära joon, siis ma lõpen olemast,
loovutades mu kõige kalleima vara: mu keha.
Ma pean elu õiguseks,
mitte kohustuseks, nagu see minu puhul olnud on,
kohustus kannatada seda kohutavat olukorda
28 aastat, 4 kuud ja paar päeva.
Vaadates tagasi,
ei anna ma õnnelikku hinnangut ajale,
mis möödus.
See oli lihtsalt aeg, mis möödus vastu mu tahtmist,
peaaegu terve mu elu.
Nüüdsest saab temast mu liitlane.
Ainult aeg ja inimese südametunnistuse arenemine
otsustavad ühel päeval,
kas mu palve oli mõistlik...
või mitte.
Olgu.
Palavus.
Hakkab pihta.
Kus Marc on?
Nad on rannal. Mu poeg armastab merd.
Loodan, et nad ei uju. - Ei, on liiga külm.
Kuidas sul läheb? - Hästi.
Kas ta saab minust aru?
Kas ta suudab vestlust jälgida?
Muidugi. Mõnikord on see tema jaoks raskem, aga...
Olgu... Ma lähen ütlen tere.
Mine aga. - Nägemiseni.
Tere, Julia.
Tere. Kuidas läheb?
Väga hästi ja sul?
Siin ma olen.
Sul on ilus kodu.
Tead, Ramon jättis maha palju kirju.
Talle vist meeldis see mõte, et tema sõnad jõuavad meieni,
kuigi ta on juba hauas.
Ühel päeval
Ieidsin ma selle kirja sulle.
Ramon kes?
Ramon.
Ramon Sampedro.
Su sõber, Ramon.
Ma tegin teid tuttavaks.
Mäletad?
Sina?
Jah.
Siin on nii ilus.
Meri sinus eneses.
Meri sinus eneses ja kaalutu sügavik,
kus unistused täituvad,
ühinevad kaks hinge, et täita üksainus soov.
Sinu ja minu pilgud, üha uuesti ja uuesti, kordudes nagu kaja
''Sügavamale ja sügavamale... ''
kaugemale kõigest, mis on lihast ja luust.
Aga ma ärkan alati
ja ma soovin alati surra,
mu huuled igaveseks mässitud sinu juustesse.
Tõlkis Jaanika Soever Premium Tõlkeagentuur
SEE FILM PÕHINEB TÕESTISÜNDINUD LOOL
MÕNED TEGELASED JA OLUKORRAD LISATI DRAMAATILISUSE TEKITAMISEKS
MERI SINUS ENESES